Danish International Adoption Kopi til Ankestyrelsen
Sagsnr. 2024 - 4952 Doknr. 920144 Dato
24-10-2024

Tilbagekaldelse af tilladelse til at yde adoptionshjælp vedrørende børn med bopæl i Sydafrika

Jeg har i dag truffet afgørelse om at stoppe adoptionsformidlingen af børn fra Sydafrika.

Da Danish International Adoption (DIA) fortsat har tilladelse til at yde adoptionshjælp vedrørende børn fra udlandet, og da tilladelsen vedrørende Sydafrika er givet til DIA, betyder dette, at DIA ikke længere kan bistå ansøgere med at gennemføre en adoption fra Sydafrika. Det betyder således også, at der efter DIAs ophør ikke foreligger tilladelse til at yde adoptionshjælp vedrørende Sydafrika.

Beslutningen omfatter ikke de børn, der pr. 14. december 2023 var matchet med ansøgere i Danmark. Disse sager kan således fortsætte. Den 14. december 2023 suspenderede Ankestyrelsen DIAs samarbejde med Impilo i Sydafrika, hvilket betød, at der herefter ikke længere kunne ske matchning mellem børn og ansøgere.

Begrundelse

Min afgørelse er truffet på grundlag af Ankestyrelsens indstilling af 30. september 2024 samt det oplysnings- og regelgrundlag, der fremgår af indstillingen. Ankestyrelsens indstilling med tilhørende notat om oplysningsgrundlaget for styrelsens vurdering af samarbejdet med Sydafrika er vedlagt denne afgørelse.

På baggrund af Ankestyrelsens indstilling mener jeg ikke, at der aktuelt foreligger den fornødne sikkerhed for, at Sydafrika som afgiverland reelt kan leve op til Haageradoptionskonventionens principper.

Jeg har ved afgørelsen særligt lagt vægt på, at Ankestyrelsen ikke finder det godtgjort, at der er tilstrækkelige sikkerhedsmekanismer i Sydafrika til at sikre, at en international adoption til Danmark altid er til barnets bedste.

Ankestyrelsen vurderer, at det sydafrikanske adoptionssystem indeholder en række systembaserede udfordringer, og at Sydafrika ikke er et afgiverland, hvis myndighedsstruktur og lovgivning på adoptionsområdet understøtter og er i overensstemmelse med principperne i Haageradoptionskonventionen.

Disse udfordringer medfører ifølge Ankestyrelsen, at der ikke længere vurderes at være den fornødne sikkerhed for, at adoptioner fra Sydafrika kan gennemføres på et lovligt, etisk og fagligt forsvarligt grundlag.

Da der således ikke længere foreligger det nødvendige grundlag for at tillade adoptionshjælp for børn med bopæl i Sydafrika til Danmark, og da tungtvejende offentlige hensyn, herunder særligt til barnets bedste, efter en samlet vurdering vejer tungere end hensynet til DIA’s forventninger om at kunne samarbejde med Sydafrika, tilbagekalder jeg tilladelsen til at yde adoptionshjælp vedrørende børn med bopæl i Sydafrika.

Jeg har ved vurderingen også medtaget oplysninger om andre landes tilgang til Sydafrika, herunder særligt Norge og Sverige.

For så vidt angår Norge er det oplyst, at den norske centralmyndighed på adoptionsområdet den 4. juni 2024 traf afgørelse om at tilbagekalde tilladelsen til at formidle adoptioner fra Sydafrika. Den norske centralmyndighed lagde i sin afgørelse vægt på et højt korruptionsniveau i Sydafrika, herunder anklager mod det ministerium, den sydafrikanske centralmyndighed hører under. Der blev også lagt vægt på, at overholdelse af subsidiaritetsprincippet efter den norske centralmyndigheds vurdering er særligt udfordret i forhold til biologiske forældre, der ikke er sydafrikanske statsborgere.

Om Sverige er det oplyst, at den svenske centralmyndighed den 20. juni 2024 traf afgørelse om, at den svenske adoptionsformidlende organisation kan fortsætte med at formidle adoptioner fra Sydafrika. Den svenske myndighed vurderede bl.a., at de sydafrikanske regler lever op til de grundlæggende principper i Haageradoptionskonventionen og Børnekonventionen i forhold til frigivelse af barnet og subsidiaritetsprincippet.

Den omstændighed, at der er andre lande, herunder Sverige, der fortsat har formidling fra Sydafrika, ændrer ikke på min vurdering af nødvendigheden af at følge Ankestyrelsens indstilling henset til de systemiske udfordringer i landet.

Endelig har jeg også inddraget de bemærkninger, DIA har haft. DIA blev således på et møde med mig den 2. oktober 2024 forespurgt og efter at have fået tilsendt Ankestyrelsens indstilling, om DIA havde bemærkninger til Ankestyrelsens indstilling. Endvidere er DIA skriftligt den 2. og 11. oktober anmodet om bemærkninger.

DIA har den 16. oktober 2024 opsamlende oplyst, at sagen i DIA’s optik vedrører to administrative forhold. Det ene forhold vedrører ifølge DIA en lokalansættelse, som Ankestyrelsen var informeret om, men skønnede uden for reglerne om donation. DIA påpeger endvidere, at DIA af egen drift bragte ansættelsesforholdet til ophør. Det andet forhold vedrører ifølge DIA et skøn vedrørende relevansen af en oplysning, som DIA af egen drift gjorde Ankestyrelsen opmærksom på.

Endvidere har DIA den 16. oktober 2024 oplyst, at DIA løbende har gjort Ankestyrelsen opmærksom på, at der er strukturelle forhold på området for international adoption, som gør, at risikoen for at begå fejl er høj.

DIA anfører endvidere i svaret, at det kræver dokumentation, hvis Ankestyrelsen skal konkludere, at Impilo og andre private børnebeskyttelsesinstitutioner i Sydafrika er afhængige af økonomisk støtte fra deres udenlandske samarbejdsparter ud over gebyret for den enkelte adoptionssag.

Endelig anfører DIA, at det vil have store konsekvenser for såvel udsatte børn som danske familiers mulighed for familiedannelse, hvis samarbejdet med Sydafrika ophører.

DIA’s oplysninger af 16. oktober 2024 giver mig ikke grundlag for at træffe anden afgørelse end indstillet af Ankestyrelsen, idet jeg har lagt vægt på Ankestyrelsens vurdering af det sydafrikanske adoptionssystem, og at der ikke ses at foreligge eller være anført forhold, der kan føre til et andet resultat.

Endelig bemærker jeg, at muligheden for international adoption i dansk ret i overensstemmelse med Danmarks internationale forpligtelser er begrundet i hensynet til, at et barn, der ikke kan forblive i dets oprindelige familie, og for hvem der ikke kan findes en egnet familie i barnets oprindelsesstat, kan finde en varig familie. International adoption skal altid ske til barnets bedste, og barnets bedste skal være altafgørende. Grundlaget for tilladelsen til at yde adoptionshjælp for børn med bopæl i Sydafrika har således været og skal være hensynet til barnet.

Hensynet til de ansøgere, hvis adoptionssag er sendt til Sydafrika, men hvor der ikke er sket matching med et barn med bopæl i Sydafrika, findes ikke at være tilstrækkeligt tungtvejende til, at tilladelsen ikke skal tilbagekaldes i lyset af de væsentlige offentlige hensyn, som er beskrevet ovenfor.

I overensstemmelse med Ankestyrelsens indstilling omfatter tilbagekaldelsen af tilladelsen til at samarbejde med Sydafrika ikke de verserende sager, hvor der pr. 14. december 2024 var sket matching mellem et barn med bopæl i Sydafrika og en ansøger i Danmark. Der er i den forbindelse lagt vægt på, at hensynet til barnet taler for, at det er nødvendigt og bedst for barnet om muligt at gennemføre adoptionen, hvilket er i tråd med konventionens principper.

Regelgrundlag mv.

Afgørelsen er truffet efter de regler, som Ankestyrelsens indstilling bygger på.

Efter adoptionslovens § 30 kan social- og boligministeren give en privat organisation tilladelse til at yde adoptionshjælp vedrørende børn, som ikke har bopæl i Danmark. Efter adoptionslovens § 30 a, stk. 1, skal adoptionshjælp være bestemt af barnets bedste og være etisk og fagligt forsvarlig i overensstemmelse med adoptionsloven og de vilkår, der er fastsat for den adoptionsformidlende organisation. Af forarbejderne til bestemmelsen fremgår, at herved ”forstås også i overensstemmelse med de relevante internationale konventioner”.

Det fremgår af adoptionslovens § 30 d, stk. 1, at social- og boligministeren er bemyndiget til at bestemme, i hvilke lande en adoptionsformidlende organisation kan tillades at yde adoptionshjælp. Det fremgår af forarbejderne til adoptionsloven, at kriteriet for en tilladelse efter adoptionslovens § 30 d, stk. 1, er, at der skal foreligge den fornødne sikkerhed for, at Haageradoptionskonventionen opfyldes ved adoptioner af børn med bopæl i samarbejdslandet, og at det ved vurderingen af, om Danmark kan samarbejde med et land er afgørende, om landet reelt er i stand til at leve op til Haageradoptionskonventionens principper.

Det fremgår af forarbejderne til adoptionsloven, at den fornødne sikkerhed for, at Haageradoptionskonventionen reelt opfyldes, skal ikke alene være opfyldt på tidspunktet for udstedelsen af tilladelsen, men skal kontinuerligt være opfyldt. Dette er særligt begrundet i, at hensynet til barnets bedste i sager om adoption i overensstemmelse med Haageradoptionskonventionen og FN’s Børnekonvention skal være altafgørende. I det øjeblik der ikke foreligger den fornødne sikkerhed for, at Haageradoptionskonventionen reelt overholdes, foreligger der ikke længere den fornødne sikkerhed for, at barnets bedste i en sag om international adoption tillægges altafgørende vægt.

Det fremgår endvidere af forarbejderne til adoptionsloven, at et konventionssamarbejde indebærer et tillidsbaseret samarbejde, og at der ikke vil blive indledt et samarbejde, eller at et allerede indledt samarbejde vil blive standset, hvis Danmark ikke har den fornødne tillid til et lands evne til at leve op til konventionens principper.

Med venlig hilsen

Sophie Hæstorp Andersen Social- og boligminister

Bilag

Bilag 1: Indstilling om adoptionsformidlingen fra Sydafrika

Bilag 2: Notat om oplysningsgrundlaget for Ankestyrelsens vurdering af samarbejdet med Sydafrika

Retsgrundlag

Adoptionsloven

International adoption til Danmark er reguleret i adoptionsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 775 af 7. august 2019 med senere ændringer.

§ 30. Social- og indenrigsministeren kan give en privat organisation tilladelse til at yde adoptionshjælp vedrørende børn, som ikke har bopæl i Danmark, når organisationen opfylder betingelserne i §§ 30 a og 30 b samt i de forskrifter, der er fastsat i medfør af § 30 c (adoptionsformidlende organisation).

Stk. 2. En tilladelse til at virke som adoptionsformidlende organisation efter stk. 1 gives for en bestemt periode.

§ 30 a. Adoptionshjælp som nævnt i § 30, stk. 1, skal være bestemt af hensynet til barnets bedste og være etisk og fagligt forsvarlig i overensstemmelse med denne lov og de vilkår, der er fastsat for den adoptionsformidlende organisation.

Stk. 2. En adoptionsformidlende organisation skal varetage sine økonomiske forhold på en forsvarlig måde. Organisationen må ikke opnå utilbørlig økonomisk eller anden vinding i forbindelse med adoptionshjælpen og må ikke modtage betaling, der står i misforhold til det udførte arbejde.

Stk. 3. En adoptionsformidlende organisation skal råde over juridiske, økonomiske og børnefaglige kompetencer af betydning for adoptionshjælpen og over medarbejdere med indsigt i og erfaring med international adoptionshjælp.

§ 30 d. Social- og indenrigsministeren bestemmer, i hvilke lande en adoptionsformidlende organisation kan tillades at yde adoptionshjælp.

Stk. 2. Ankestyrelsen bestemmer, med hvilke udenlandske myndigheder, organisationer m.v. en adoptionsformidlende organisation kan tillades at samarbejde om adoptionshjælp. En tilladelse efter 1. pkt. gives for en bestemt periode, medmindre det i forhold til bestemte myndigheder, organisationer m.v. er unødvendigt.

Haagerkonventionen

Danmark ratificerede den 10. maj 1997 konventionen af 29. maj 1993 om beskyttelse af børn og om samarbejde med hensyn til internationale adoptioner (Haageradoptionskonventionen). Konventionen trådte samme år i kraft i Danmark.

Artikel 1

Formålet med denne konvention er:

a) at opstille garantier for at sikre, at internationale adoptioner finder sted til barnets bedste og med respekt for de grundlæggende rettigheder, som de er anerkendt i international ret;

Artikel 4

En adoption inden for konventionens anvendelsesområde, kan kun finde sted, såfremt de kompetente myndigheder i oprindelsesstaten:

a) har fastslået, at barnet kan bortadopteres;

b) har fastslået, at international adoption er til barnets bedste efter behørigt at have undersøgt mulighederne for barnets anbringelse i oprindelsesstaten;

c) har sikret sig,

1) at de personer, institutioner og myndigheder, hvis samtykke er påkrævet for adoption, er blevet rådgivet, i det omfang, det er nødvendigt, og er blevet behørigt informeret om virkningerne af deres samtykke, især med hensyn til hvorvidt det retlige forhold mellem barnet og dets oprindelige familie vil blive afbrudt som følge af adoptionen:

2) at disse frivilligt har givet deres samtykke i den foreskrevne lovpligtige form, og at dette samtykke er afgivet eller bevidnet skriftligt;

3) at samtykket ikke er opnået mod betaling eller nogen anden form for modydelse, og ikke er tilbagekaldt, og

4) at moderens samtykke, såfremt dette kræves, først er givet efter barnets fødsel, og

d) har sikret sig under hensyntagen til barnets alder og modenhed,

1) at det er blevet rådgivet og behørigt informeret om virkningerne af adoptionen og af dets samtykke til adoptionen, hvis sådant samtykke kræves;

2) at der er taget hensyn til barnets ønsker og meninger;

3) at barnets samtykke til adoptionen, hvis dette kræves, er afgivet frivilligt i den foreskrevne lovpligtige form, og at barnets samtykke er afgivet eller bevidnet skriftligt, samt

4) at dette samtykke ikke er opnået mod betaling eller nogen anden form for modydelse.

Artikel 8

Centralmyndighederne skal, enten direkte eller gennem offentlige myndigheder, tage alle passende forholdsregler for at hindre utilbørlig økonomisk eller anden form for vinding i forbindelse med en adoption og for at afværge enhver praksis, der er i strid med konventionens formål.

Artikel 16

1) Hvis centralmyndigheden i oprindelsstaten har forvisset sig om, at barnet kan bortadopteres, skal den

a) udarbejde en rapport med oplysninger om barnets identitet, adopterbarhed, baggrund, sociale miljø, familieforhold, sygdomshistorie herunder familiens, samt om barnets særlige behov;

b) tage behørigt hensyn til barnets opdragelse samt til dets etniske, religiøse og kulturelle baggrund;

c) sikre sig, at samtykke er indhentet i overensstemmelse med artikel 4, og

d) afgøre, navnlig på grundlag af rapporterne om barnet og de kommende adoptivforældre, om den påtænkte anbringelse er til barnets bedste

FN’s Børnekonvention

FN-konventionen af 20. november 1989 om Barnets Rettigheder

Artikel 21

De deltagerstater, der anerkender og/eller tillader adoption, skal sikre, at barnets tarv skal være af altafgørende betydning og skal:

(a) sikre, at adoptionen af barnet kun kan godkendes af kompetente myndigheder, der i overensstemmelse med gældende ret og praksis og på grundlag af alle relevante og pålidelige oplysninger afgør, at adoption er tilladelig i betragtning af barnets stilling i forhold til forældre, pårørende og værger, og at, om nødvendigt, personer, der berøres, på oplyst grundlag har meddelt deres indforståelse med adoptionen på baggrund af den fornødne rådgivning;

(b) anerkende, at international adoption kan overvejes som en alternativ måde at drage omsorg for et barn på, hvis barnet ikke kan anbringes i pleje eller i adoption hos en familie, eller der ikke på anden passende måde kan drages omsorg for barnet i dets hjemland;

(c) sikre, at vedkommende barn ved international adoption nyder beskyttelse efter regler svarende til dem, der gælder for national adoption;

(d) i tilfælde af international adoption, tage alle passende forholdsregler for at sikre, at anbringelsen ikke fører til upassende økonomisk gevinst for dem, der har medvirket ved adoptionen;

(e) fremme, hvor det er hensigtsmæssigt, formålene med denne artikel ved indgåelse af bilaterale eller multilaterale ordninger eller aftaler og tilstræbe inden for disse rammer at sikre, at anbringelsen af barnet i et andet land sker gennem ansvarlige myndigheder eller organer.